Bellerín, sobre la masculinitat, el luxe i la salut mental: una rara avis en el futbol
El jugador del Betis Héctor Bellerín ha tornat a demostrar per què no és un jugador com els altres en un reportatge de la BBC que recull declaracions seves.
Amb interessos molt diferents dels luxes que alguns dels seus companys a primera divisió estan acostumats, el barceloní ha tornat a parlar sense pèls a la llengua de temes socials i de la manera que té d'entendre la vida i el futbol.
El jugador de 28 anys --ex de l'Arsenal i el Barça-- anys advoca per un nou model de masculinitat i assegura que "no tots els futbolistes volen conduir cotxes enormes, ser forts i masculins". Afortunadament per a ell, al vestidor verd-i-blanc ha trobat un grup d'irreductibles com ell:
"Si jugues a la PlayStation o ens emborratxem no passa res, però si Borja Iglesias es pinta les ungles o vaig a una desfilada de moda, ens qüestionen. Aleshores és quan diuen que el que fem fora del futbol afecta el nostre joc."
La salut mental i l'ecologia, els seus pilars
Bellerín també és favorable a tenir cura de la salut mental i és del parer que tots els clubs haurien de tenir psicòlegs disponibles per als jugadors.
L'ecologia i la sostenibilitat són dos aspectes que també el preocupen: "Ho tinc en compte absolutament en cada decisió de la meva vida". I en dona exemple: no solament recicla, sinó que segueix una dieta vegana i utilitza el transport públic: "podríem viatjar en tren a gairebé qualsevol país d'Europa".
L'estiu passat mostrava una part de les vacances en una "camper":
Cap a un nou model de futbol
Bellerín rebutja el model de luxe i elitisme que regna en el futbol de màxim nivell: "estem perdent una mica de l'essència del que el futbol és realment i qui és la gent que realment fa que el futbol sigui possible, que són els nostres aficionats que ens segueixen i ens miren cada cap de setmana". I afegeix:
"Entenc que el futbol, com qualsevol indústria, s'ha de modernitzar per seguir els canvis de la societat, però de vegades ens passem."
Bellerín també entona el mea culpa i admet que no sempre ha viscut d'acord amb aquesta filosofia i que abans es comprava molta roba, cosa "que no faria avui dia".